Loe läbi alltoodud kirjakoht: Johannese 1:19-28
Ristija Johannes tunnistab Jeesusest19Ja see on Johannese tunnistus, kui juudid läkitasid tema juurde Jeruusalemmast preestreid ja leviite küsima: "Kes sina oled?"
20Tema tunnistas ega salanud, vaid tunnistas: "Mina ei ole Messias."
21Ja nad küsisid temalt: "Kes siis? Kas sa oled Eelija?" Ja ta ütles: "Ei ole." - "Kas sa oled prohvet?" Aga tema vastas: "Ei."
22Siis nad ütlesid talle: "Kes sa siis oled? Me peame andma vastuse neile, kes meid läkitasid. Kelleks sa ennast nimetad?"
23Ta lausus:
"Mina olen hüüdja hääl kõrbes: Tehke tasaseks Issanda tee, nõnda nagu prohvet Jesaja on ütelnud." 24Aga läkitatuid oli ka variseride seast.
25Ja need küsisid Johanneselt: "Kui sa ei ole Messias ega Eelija ega prohvet, miks sa siis ristid?"
26Tema vastas neile: "Mina ristin veega, aga teie keskel, kuigi teie teda ei tea, seisab juba see,
27kes tuleb pärast mind. Mina ei ole väärt tema jalatsipaelagi lahti päästma."
28See juhtus Betaanias, sealpool Jordanit, kus Johannes oli ristimas.
Äärmiselt tähtis on iseennast tunda. Selles Johannese tunnistuses (s19) – esimene ja vägvaim Jeesuse tunnistajate esitlus evangeeliumis – on suur rõhk Johannese enesetundmisel. Salmis 20 öeldakse, et ta tunnistas ega eitanud, vaid tunnistas “ma ei ole Kristus”. Kahekordne “tunnistas” ja lisatud “ ei eitanud” on ehk nende paljude juutide jaoks, kes arvasid, et Johannes oli Messias. Kohtame mõningaid selliseid Apostlite tegudes 19:1-7 ka palju aega pärast ta surma. ( vt ka Ap 18:25) Kuid 20.salmi pearõhk on sellel, et Johannest ei mõjuta hirm võimsa Jeruusalemma delegatsiooni ees eitama oma sisemist veendumust, et ta on Messia eelkäija. Ei, julgelt ja selgelt ütleb ta täpselt, kes ta on, samastades ennast Jesaja 40:3 prohvetliku “häälega”. Ei mingit vale alandlikkust, mingit suurt enese reklaami, lihtsalt oma kutsumuse alandlik teadvustamine ja aktsepteerimine.
Jeesus ütles, et Johannes oli kõigi aegade suurim inimene (Matteuse 11:11). Osa tema suurusest seisneb selles imelises alandlikkuses – tegelikult võis see hoopis tema suuruse alus olla. St Teresa Avliast märkis, et Jumalale tundub meeldivat alandlikkus oma teenrite puhul rohkem kui ükski teine iseloomujoon. Miks? Sest alandlikkus avab ne kõrvad teda kuulma, sest me ei otsi enam teiste heakskiitu ega karda nende kriitikat. Alandlikkus laseb meil teda teenida sest me ei karda enam teiste reaktsioone või rumalana paistmist või naeruvääristamist või hülgamist. Alandlikkus võimaldab meil omada rõõmu, sest me oleme valmis kõigeks, mida Jumal saadab, isegi sügavaks valuks. Alandlikkus lubab meil Jumalat armastada, sest armastame ennast just sellisena, nagu ta on meid loonud, ilma tingimuste ja hukkamõistuta.
Mõned arvavad, et iseennast on vale armastada. Kuid nii on käsitud teha ja see on seatud teiste armastamise mõõdupuuks: Matteuse 22:39. Johannes küll armastas ennast: jälgi headmeelt, millaega ta teatab, kes ta on ja tunnistab oma issandast”
Selle kommentaari autor: Steve Motyer